To familier, ligeværdige i styrke i Verona, hvor historien begynder
En gammel fejde bryder ud, og blod udgydes på ny
En turnering erklæres af fyrsten for at føre striden væk fra gaden
Rivalerne Capulets og Montagues
Afprøver deres styrke for at vinde fyrstens ring
Rid, fætter!
Hermed erklæres Mercutio af Montague turneringens sejrherre!
Med det ønsker jeg jer en god dag!
Julie? Julie, kom nu!
Herskabet er snart hjemme med nyheder om turneringen!
- Skynd dig! Hvorfor smøler du? - Jeg skynder, indtil hjertet svigter.
- Dit hjerte er hårdere end det! - Dit hjerte er hårdere.
- Tænk, at du griner ad en udkørt. - Jeg holder dig ung og stærk.
Hvad mener du om den?
Hader du ikke at se lord Tybalt besejret af en hund fra Montague?
- Kampen står mellem vore herrer! - Og mellem os i tjeneste hos dem.
Stop!
Væk med sværdene! I er ikke rigtig kloge.
Vend dig, Benvolio! Se din død i øjnene.
Jeg holder fred. Læg sværdet væk eller hjælp med at adskille dem.
Trækker du sværd og taler om fred? Det ord hader jeg-
- som jeg hader helvede, Montagues og dig.
Tilbage, Tybalt! Du slås mod et barn. Mød din ligemand, hvis du tør!
Skal gamle Montague håne mig med draget klinge?
Fyrsten!
Rebelske undersåtter! Hold op! Kun fredsfjender-
- besmudser festivalen med bittert had!
Smid jeres hadske sværd på jorden og hør jeres vrede fyrstes dom!
Tre borgerfejder, forårsaget af dig, Capulet, eller Montague-
- har ødelagt roen på vores gader.
Hvis I forstyrrer roen en gang til, vil I betale med jeres liv.
Du, Capulet, kommer med mig nu. Og du, Montague, kommer i aften.
Og nu, ved dødsstraf: spred jer!
- Goddag, min fætter. - Er dagen ikke ældre?
- Den slog lige fire. - Sorg gør tiden lang.
Hvilken sorg gør Romeos tid lang?
At være uden det, der gør den kort.
Hvordan var turneringen?
Den tjente sit formål og gav os endnu et sammenstød.
Du fægter med had, jeg med kærlighed.
- Kærligheden er en streng despot. - Kærligheden er en røg-
- af sorgfulde suk, en dårskab som kvæles i tårernes had.
- Men hvem er det, du er forelsket i? - Jeg elsker en kvinde.
- Så meget forstod jeg. - Som ikke elsker mig.
Men giv mig et navn, fætter!
- Rosalinde. - Capulets niece?
- Hold op med at tænke på hende! - Lær mig, hvordan jeg glemmer det.
Kærligheden kommer ikke kun én gang.
Fjern dit blik. Se på andre piger!
Jeg beder dig ombestemme dig, fætter!
Min datter er ubekendt med verden.
Lad os vente to somre, før hun kan gifte sig.
Yngre piger end hun er blevet gode mødre.
Julie er mit eneste barn. Hun arver al min jord-
- men kurtiser hende, Paris. Vind hendes hjerte.
Peter, kom her!
Tag denne liste med navne, opsøg og inviter dem-
- til mit hjem i aften.
Opsøg dem, der står skrevet her?
Jeg må først søge at forstå, hvad han har skrevet her.
- Kan herren læse? - Ja, hvis jeg kan sproget.
Vent! Jeg kan læse.
"Signor Martino med kone og datter. Grev Anselmo og hans søstre."
"Lady Utruvio. Signor Placentio og hans smukke hustru."
"Min nevø, grev Tybalt, Lucio og kvikke Helena"-
- "min smukke Rosalinde..." Hvad er de indbudt til?
En maskerade i vores hus. Min husbond er den rige Capulet.
Hvis De ikke tilhører Montagues, er De meget velkommen.
Rosalinde skal til Capulets i aften. Sammenlign hende med en bekendt-
- så ser du snart en krage i din svane.
Smukkere end min elskede?
Jeg tager med for at nyde min elskedes pragt.
- Bliv her! - For guds skyld, min pige!
Fart på! Gæsterne er taget hjem, før du er klar til at tage imod dem.
- Hvad er der, mor? - Julie...
- Du er voksen nu. - Ikke endnu!
- Næsten, men ikke endnu. - Jeg ved, hvor gammel hun er.
Jeg husker den dag, hun blev født, som var det i går. Jeg husker-
- en dag, da hun slog panden. Så kom min mand og tog hende op.
"Hvorfor falder du på næsen? Det er bedre at falde på ryggen!"
- Barnet kiggede op og sagde "ja"! - Nu er det nok. Vær nu stille.
Ja, men tænk, at barnet holdt op med at græde og sagde "ja".
- Ti nu stille, så er du sød! - Nu har jeg sagt mit.
Du var det sødeste barn, jeg nogensinde ammede.
Lever jeg og ser dig gift, er min lykke gjort.
Det er den sag, jeg vil tale med dig om.
Hvordan tor du, det vil være at blive gift?
- Jeg tænker ikke på det. - Men tænk på det nu.
Jeg fik dig, da jeg var på din alder.
Grev Paris vil have dig til kone.
Så, min datter...
- Kan du elske ham? - Jeg kender ham knap nok.
Lær ham at kende til festen i aften. Se, om han behager dig.
Læs hans blik som en bog.
Se, om du kan blive lykkelig med ham.
Jeg vil se, om han behager mig, hvis det er jeres ønske.
Skal vi komme med en undskyldning eller bare gå lige ind?
Sig intet, så siger du ikke for meget. Vi vil ikke udfordre dem.
Vi går ind, kaster et blik, og går.
- Nej, ædle Romeo. Du skal danse. - Nej, Mercutio.
Du har lette sko og grund til at danse.
Min sjæl er bly. Jeg er tynget til jorden.
Du er forelsket! Tag kærlighedens vinger og flyv.
Jeg føler, at noget, der endnu hænger i stjernerne, træder i kraft i aften.
Vi burde måske tænke det igennem.
- Jeg drømte noget i nat. - Ja, det gjorde jeg også.
- Hvad drømte du? - At den, der drømmer, lyver.
- I sengen drømmer man sandhed. - Så dronning Mav var hos dig.
Hun er alfen, som forløser drømme, små som stenen på en fogeds finger.
Hun kører et spand af solgran henover næsen på de sovende.
Vognen er skallen af en hasselnød. Så galoperer hun, nat efter nat-
- snart gennem elskerhjerner og over hoffolks knæ, som bukker-
- over fingrene på advokater, der drømmer om honorarer.
Over damers læber, som straks drømmer om at blive kysset.
- Du taler om ingenting! - Ja, jeg taler om drømme.
Børn af ubeskæftigede hjerner avlet af forspildte fantasier.
De er tynde som luften og ubestandige som vinden.
Fortsætter du, kommer vi for sent.
Kom! Lad os trodse vor frygt og begive os ud i det ukendte.
Fremad, muntre brødre!
Velkommen, mine herrer!
Alle de damer, der ikke har ligtorne, vil danse med jer.
Velkommen! Musikere, spil!
Gør plads, gør plads!
Du udstråler mere hunger end en sulten hund.
Frøken Julie!
- Grev Paris. - Må jeg bede Dem om en dans-
- og et af Deres himmelske smil? - Hold Deres uhøflige hånd væk-
- og lad denne skønhed være.
Er det ikke Rosalinde?
- Jo, det er hende. - Vil du ikke fremlægge din sag?
Min sag? Tog du mig ikke med for at vise, at min sag er forgæves?
Gå hen til hende.
Montagues i Capulets hus? Benvolio, er I blevet vanvittige?
Han hvis ærinde, jeg udfører, er gal af kærlighed til dig.
Romeo er her. Hvorfor sender han en budbringer?
Han vil selv fremlægge sin sag.
Ja, han virker meget optaget.
Frøken Rosalinde er interesseret, men længes efter din tryghed.
Hvem er damen, der pryder hånden på den fyr?
- Det ved jeg ikke. Men Rosalinde... - Hun lærer faklerne at glinse.
Hun skinner på nattens kind, som en juvel i en etiopiers ører.
For dejlig til at røre, for dyr for Jorden.
Krageflokken forstærker glansen, en snehvid due træder dansen.
Men din gamle kærlighed Rosalinde?
Elskede jeg før? Aldrig sådan her.
Først i aften har jeg set, hvad sand skønhed er.
- Jeg må nedlægge protest. - Jeg har fortrinsret.
- Fortrinsret til hvad? - At give udtryk for min kærlighed.
Skal jeg benytte lejligheden til at bejle til den smukke Rosalinde?
Ved min æt og min ære, nu har jeg ret til at slå ham ihjel!
- Hvorfor raser du sådan, Tybalt? - Den mand er en Montague!
Er det unge Romeo?
- Ja, det er skurken Romeo! - Rolig, kære slægtning.
Lad ham være.
Du hørte fyrstens advarsel. Det vil føre til optøjer-
- og til sidst vor egen død. Jeg vil ikke for alt guld i byen-
- at der sker ham overlast i mit hus.
Du skal makke ret! Hvem er herre her, du eller jeg?
Vil du lave ballade? Og spille høj i hatten?
- Det er en skændsel! - Siger du mig imod, din spradebasse!
Kære mand, hvorfor er du så oprørt?
Jeg er mere oprørt! At se en Montague her!
- Og nu en moresca! - Passende dans.
En dans, der passer til Romeo, kræver et reb rundt om hans hals.
Nej, kom med mig, fætter. Jeg skal nok berolige dig.
Før hende i en dans, nevø, så din vrede fortager sig.
Hvis du så befaler, onkel, men det her skal du vide:
Denne skammelige krænkelse vil få en bitter eftersmag.
Sig noget. De er for alvorlig for en, der afbryder en dans.
Har jeg for dristigt rørt en helligdom med syndig hånd-
- vil jeg bøde som en pilgrim, klar til at sone gælden med et kys.
Men pilgrim, du gør din hånd uret.
Den viste blot sin fromhed. En pilgrims hånd tør en helgen røre.
- Hånd mod hånd er et helligt kys. - Har pilgrim og helgen ingen læber?
- Jo, til at bede med. - Lad læberne gøre det hånden gør.
De beder. Hurtigt, før tvivlen afskrækker mig.
- Men helgener hører blot bønner. - Rør dig ej...
...imens jeg tager mine bønners frugt.
Da blev min mund fra alle synder renset.
- Det blev min, som synden overtog. - Synd fra min mund?
Sødme med synd forenet.
Giv mig min synd igen!
- Du kysser som efter en bog. - Frøken, din mor vil tale med dig.
- Hvem er hendes mor? - Hendes mor er fruen i huset.
- Er hun en Capulet? - Ja.
- Den, der får hende, får grunker. - Åh gud...
Jeg har overtrådt en livsgrænse.
Ved du, hvem denne mand er, som min fætter har budt velkommen?
- Nej. En prægtig ung mand. - Prægtig og dødelig.
Han er Romeo, Montagues eneste søn.
Kom her! Hvem er den mand?
Han hedder Romeo og Montague. Den eneste søn af jeres fjende.
Mit første had fra min første elskovs kilde! For tidligt set, kendt for silde.
Hvad er nu det?
Ingenting.
- Så dystre øjne efter dansen? - Skal jeg altid være lykkelig?
- Ingen skurk har naget dit sind? - Hvem skulle det dog være?
Ingen jeg vil nævne ved navn i dette hus. Jeg elsker dig, kusine.
- Det ved jeg godt, Tybalt. - Jeg beskytter din ære med mit liv.
Med den betryggende tanke tager jeg min afsked.
Romeo?!
Hvordan kan jeg gå hjem, når mit hjerte er her?
- Fætter Romeo! - Romeo?
Hvorfor skal jeg gå hjem, når mit hjerte er her?
Romeo!
- Romeo?! - Fætter Romeo!
Han er klog og har sikkert sneget sig hjem i seng.
Jeg så ham springe over muren. Kald på ham, Mercutio!
Romeo! Kærlighedsnar! Dåre!
Den ler ad ar, som selv er uden sår.
Men tys. Der kommer lys fra vinduet.
Det er øst, og Julie er solen.
Stå op, skønne sol, og dræb månen, misundelige måne, hvid af harme-
- fordi du er langt skønnere end hende.
Vent! Ja, det er hende.
Det er min elskede. Hvis blot hun vidste det!
Stjernerne bliver matte ved hendes kinders glans, som lamper i dagslys.
Hendes øjne oplyser himlen med en glans, så fugle tror, det er morgen.
Se, hvor hun støtter kinden i sin hånd.
Åh, var jeg blot handsken på hendes hånd og rørte denne kind.
- Ja... - Hun taler!
Sig mere, lyse engel!
Åh, Romeo, hvorfor er du Romeo?
Forkast din familie og dit navn.
Eller sværg, at du elsker mig, så er jeg ikke mere en Capulet.
- Skal jeg høre mere eller svare? - Det er dit navn, der er min fjende.
Du er dig selv og ingen Montague.
Hvad er et navn?
Den blomst vi kalder rose vil dufte lige sødt, hvad den end kaldes.
Romeo, bortkast dit navn. Byt det hele ud med mig.
Jeg tager dig på dit ord!
Sig elskede, så bliver jeg døbt igen. Så er jeg aldrig Romeo mere.
Hvem er du, der kommer i mørket og udspionerer mig?
Jeg ved ej, hvad jeg skal svare. Mit navn, kære helgen-
- er for mig forhadt, for det er din fjende.
Jeg har ikke hørt dig ytre hundred ord, men jeg genkender din søde stemme.
- Er du Romeo, en Montague? - Ingen af dem, hvis du afskyr dem.
Hvorfor er du her? Du vil dø, hvis en fra min familie ser dig.
På kærlighedens vinger fløj jeg over muren.
Stenmure holder ikke kærlighed ude. Hvad den gør, tør den dristig prøve.
Din familie kan ikke skræmme mig.
Dine øjne skræmmer mere end tyve af deres sværd.
Dit smil gør mig usårlig mod deres had.
Ikke for alt i verden må de se dig.
Og jeg ville ikke gå glip af dine ord.
Jeg rødmer ved tanken om, hvad du hørte.
Hvis jeg spørger, om du elsker mig, så ved jeg, du siger ja.
Men sværger du, så kan du bryde eden.
Synes du, jeg er for let? Jeg kunne have været iskold.
Men jeg er mere trofast end dem, der skjuler, hvad de føler.
Jeg sværger ved månen, der strør sølvglas over frugttræerne.
Nej, månen må du ikke sværge ved. Den skifter hver måned i sin bane.
- Din kærlighed må ikke skifte sådan. - Hvad skal jeg så sværge ved?
Sværg ikke og hør her: Er det for uovervejet, for hastigt?
Nej, for denne vor kærlighedsblomst står i blomst til næste gang vi ses.
Farvel og godnat! Må søvnen give dit hjerte samme blide ro som mit.
- Går du uden at give mig noget? - Hvilken gave kan jeg give dig i nat?
Dit troskabsløfte, som jeg gav dig mit.
Det gav jeg dig, før du bad om det.
Jeg kommer! Vær tro, Montague.
Gå ikke endnu. Jeg er straks tilbage.
Er det blot en drøm, for sød til at være sand?
Er din kærlighed ærligt ment og din hensigt ægteskab?
I morgen sender jeg bud om, hvor og hvornår brylluppet skal stå.
Jeg lægger min lykke for din fod og følger dig gennem verden.
Julie!
Frøken?
- Tusinde godnat! - Nu sluktes tusind lys med dig.
- Romeo. - Min elskede.
- Hvad tid i morgen? - Klokken ni.
Det vil føles som tyve år. Jeg har glemt, hvorfor jeg kaldte.
Jeg vil stå her, indtil du husker det.
Så glemmer jeg, så du bliver. Jeg husker, hvor kært dit selskab er.
Jeg bliver og hjælper dig glemme. Og glemmer mit andet hjem.
Godnat!
Så sød er afskedssorgen. Jeg siger godnat, til det er morgen.
Søvn på dit øje, fred i brystet bo.
Kom ind, du bliver forkølet!
Fandt jeg blot så sød en ro.
Jorden er naturens mor og grav.
I denne spæde blomsts saft-
- findes gift, men også livgivende kraft.
Dens duft forstærker livets puls.
- Og hvis den sluges? - Så holder hjertet op med at slå.
- Godmorgen, fader. - Romeo!
Oppe så tidligt? Har du bekymringer, unge mand?
Bekymringer hører hjemme i gamle hjerner. Unge sover dybt og sent.
Og hvis de ikke gør det, er sandheden ganske enkelt den-
- at vor Romeo ikke har været i seng endnu.
Det er rigtigt. Og desto sødere var natten.
Gud tilgive dig! Var du sammen med Rosalinde?
- Ingen djævelske påfund, beder jeg. - Hvem er Rosalinde?
- Jeg har glemt navnet. - Godt, men hvor var du så?
Det skal jeg sige dig.
Fader, jeg elsker den smukke datter af den rige Capulet.
Hun elsker mig! Hvordan vi mødtes og friede fortæller jeg undervejs-
- men jeg beder dig vie os i dag.
Men i Frans af Assisis navn! Hvad er det her?
Og hun, som du var så forelsket i?
Jesus Maria! Alt dette salt, der løb for Rosalinde!
- Du skændte mig for min kærlighed! - Nej, for at jamre som et barn.
- Det var ikke sand kærlighed. - Skænd ikke på mig mere.
For Gud har vist mig kærligheden, og Julie bærer hendes træk.
- Selv om hun er en Capulet? - Jeg lader hånt om gamle fejder.
Eller rivalisering, der ligger begravet.
Jeg tror, at jeg ser en mulighed for at ende byens strid.
Med jeres søde giftemål kan jeres slægters had forvandles til kærlighed.
Kom, din sommerfugl, følg med mig. Jeg gør, hvad du beder om.
Jeg vil vie jer.
Hvor er vores Romeo? Kom han ikke hjem i går?
Ikke her. Jeg talte med hans kammertjener.
Mercutio, Tybalt har sendt et brev til ham.
- En udfordring, så sandt jeg lever. - Romeo vil svare.
Stakkels Romeo, han er allerede død!
Hvad er denne Tybalt? Hvad gør ham så sikker på en sejr?
Mere end en kattekonge, kan du tro. Han slås som efter noder-
- og holder takt, afstand og rytme. På tre har du klingen i brystet.
En gentleman og duellant. Og ingen overlever ham.
- Mine herrer, skjulte I mine spor? - Hvor forsvandt du hen? Du stak af.
Jeg havde et vigtigt ærinde. Så holder man ikke på formerne.
Og meget mere. Vi tilgiver dig. Du er vores Romeo igen.
Er det ikke bedre end det evige kærlighedsklynkeri?
- Kærlighed gør os til narrer. - Hold op! Du har fået et brev.
Det er en udfordring fra grev Tybalt.
- Du kan dulme hans vrede... - Undskyld mig!
Det her er en nødsituation!
- Kan vi tale under fire øjne? - Hvad er det her for en lokkedue?
- Og hvem er det i Capulets farver? - Gå, jeg kommer straks.
- Ses vi til din fars middag? - Jeg kommer.
Hvorfor var han så ubehøvlet?
- Han elsker at høre sin stemme. - Og du lod ham udnytte mig!
Hvis jeg ser nogen udnytte dig, trækker jeg våben, det sværger jeg.
Ved Gud, jeg er så oprørt, at jeg ryster i hele kroppen.
- Så kom til sagen. Min frøken Julie... - Hvad sagde hun?
Hun bad mig opsøge herren... Men først, hvis du narrer hende-
- vil du stå til ansvar over for mig.
Hun må bede sin mors om lov til at skrifte i eftermiddag.
Lad hende gå til fader Laurence, som vil tage skrifte og vie hende.
- I eftermiddag? Skal hun stå brud? - Farvel. Og hils din frøken.
- Jo, en ting til. - Hvad?
Der er en adelsmand i byen, en Paris, der vil lægge beslag på hende.
Hun vil hellere giftes med en skrubtudse end ham.
Hun tænker kun på dig, men du bør kende til ham.
- Hils din frøken fra mig. - Det skal jeg nok.
Tusind gange.
Hvordan gik det? Fandt du ham?
Min kære...
Du ser så trist ud. Dårlige nyheder skal fortælles glædeligt.
Og er de gode, straf mig da ikke med sure miners spil.
Jeg er træt. Lad mig hvile.
- Mine ben smerter efter denne jagt. - Tag mine knogler, men fortæl det.
Hvorfor dette jag? Kan du ikke se, at jeg lige skal få vejret?
Du har vejr nok til at sige, at du lige skal få vejret.
Er det gode eller dårlige nyheder? Sig ja eller nej, godt eller dårligt?
Ja...
Du har god smag.
Denne Romeos ansigt er smukt som daggryet.
Hans krop... Figur, knogler og fødder er ganske enestående!
Hans manerer kunne være bedre, men der er endnu tid. Har du spist?
Nej. Men alt det vidste jeg godt. Hvad siger han om vielsen?
Gud, hvor har jeg ondt i hovedet. Det dunker, som er det ved at briste!
Og min ryg! Du tager livet af mig, sådan som jeg skal rende rundt!
Vis mig nåde, hvad siger Romeo?
Kan du få lov til at skrifte i dag?
Så skynd dig til fader Laurence.
Der venter en mand, der vil gøre dig sin kone.
Men ikke før du tager et bad.
Så smile himlen da til denne pragt at ikke fremtids sorg gør os til skamme.
Amen.
Men hvilken sorg, der end kommer, kan aldrig opveje den glæde-
- det giver mig blot at se hende. Foren os med Herrens ord!
Så må døden gøre, hvad han ønsker, blot hun er min.
Så voldsom lidenskab kan få en voldsom afslutning.
Den dør i sin triumf, som ild og krudt.
Den sødeste honning bliver vammel ved sin overdrevne sødme.
Elsk med måde, hvis du vil elske længe.
En kærlighed uden grænser brænder hurtigt op.
- Godaften, min skriftefader. - Romeo takker dig.
Jeg takker ham af hele mit hjerte.
Julie, hvis din glæde er så rig som min-
- og du tolker den bedre end jeg, fortæl så om glæden, der venter.
Det grænseløse kan ikke beskrives. Kun tiggere tæller deres rigdomme.
Det er nok, følg med mig. Lad os gøre det kort-
- og lade kirken forene jer to.
Romeo...
Tager du Julie, her nærværende, til din ægtehustru-
- ifølge vor hellige moder Kirkens ritual?
Ja.
Julie...
Tager du Romeo, her nærværende, til din ægtemand-
- ifølge vor hellige moder Kirkens ritual?
Jeg forener jer hermed i ægteskabet-
- i Faderens og Sønnens og Helligåndens navn.
Amen.
- Amen. - Amen.
Julie!
Kort efter I var gået kom en budbringer fra Capulet.
Din fætter Tybalt stormede ud i vrede. Der bliver ballade.
- Din fader har bedt dig komme hjem. - Jeg kommer.
- Følg hende hjem. - Til i aften.
- Hvad er et år? - Kun et år? Elsker du mig ikke?
Kom nu, Mercutio, lad os gå. Capulets er på farten.
Du er ham, der kommer ind på kroen, smider dit sværd på bordet-
- og lover ikke at bruge det. Efter anden øl stikker du tjeneren.
Der er ikke en mand i Italien, der er så hidsig som dig.
Du er lunefuld som en tæve i løbetid.
Du udfordrer en, der knækker nødder, fordi du selv er en nød.
Du slog en mand, der hostede, fordi han vækkede din hund.
Hvis det var tilfældet, ville jeg stadig ikke være så glad for at slås som dig.
- Kors, nu kommer Capulets. - Jeg er flintrende ligeglad.
Vent her, jeg vil tale med dem.
- Godmorgen! Et ord med en af jer. - Et eneste ord?
- Hvad med et ord og et stød? - Gerne, hvis I giver mig anledning.
Skal man give jer den?
Jeg sendte et brev til Romeo, som I kender. Stemmer det?
Stemmer? Tror du, vi er violiner? Så skal du høre skarpe toner.
- Min kårde vil få dig til at danse. - Mercutio, Tybalt, alle kan høre os.
Find et afsides sted eller gå hver til sit!
Øjne er til at se med. Jeg flytter mig ikke for nogen.
- Fred med dig. Der er min mand. - Din mand?
- Hvor vover du kalde ham din mand? - Benvolio!
Romeo! Det had, jeg føler for dig, kan kun beskrives som følger:
- Du er en skurk. - Tybalt...
Den grund, jeg har til at elske dig, gør det umuligt at provokere mig.
Jeg er ikke en skurk. Farvel! Du kender mig ikke.
Det forsoner ikke den hån jeg led. Vend dig om og træk!
Jeg har aldrig plaget dig. Jeg holder mere af dig, end du aner.
Gode Capulet, et navn jeg agter som mit eget.
Feje, æreløse ydmyghed! Tybalt...
- Din rottefænger, kommer du med? - Hvad er du ude efter?
Gode kong Kat, blot et af dine ni liv.
Nægter du at trække dit sværd? Gør det, eller jeg stikker dig!
- Til tjeneste. - Stik din kårde ind!
Lad os begynde!
Hold op, Mercutio! Hjælp mig, Benvolio!
Mercutio! Tybalt!
Skam jer, mine herrer! Hold op med det her!
Fyrsten har forbudt al kamp i Veronas gader!
Tybalt! Mercutio! Hold op!
Jeg er død.
Slap han væk?
Løb hen til min fars hus! Tilkald en læge! Tybalt!
Romeo! Skurk! Hund!
Er du modig, møder du mig, lømmel!
- Fat mod, det kan ikke være dybt. - Nej.
Ikke så dybt som en brønd og ikke så bredt som en kirkedør.
Men det er nok. Det gør, hvad det skal.
Ser I mig i morgen, vil jeg være gravalvorlig.
Min tid er slut i denne verden.
- Hvorfor gik du imellem os? - Jeg mente det godt.
Vores velvilje bliver vores undergang.
Til helvede med Montagues og Capulets-
- hvis fejde har stjålet min liv.
Gid pest må ramme de to familier.
Han er død!
Hans tapre ånd er i skyerne.
Bliv her, Benvolio! Gør, hvad du kan.
Jeg har noget at udrede med en ny slægtning.
Nej! Stop, Romeo!
Tybalt!
Lad ham passere.
Er det fejhed, der holder dig tilbage?
Mange er døde her, Montague. Gør dig bekendt med deres ånder.
- De venter dig med åbne arme. - De venter på en af os.
Fætter!
- Vi er her, Tybalt! - Lad os være!
Nej!
- Løb, Romeo! Tybalt er død! - Tybalt er død!
Stå ikke der! Du bliver dømt til døden, hvis du bliver fanget. Løb!
- Jeg er lykkens nar. - Løb, Romeo!
Tybalt var søn af min bror!
Det er min frændes blod! Min gode fyrste-
- vores blod kræver som hævn blod af en Montague.
Benvolio, hvem begyndte striden?
Tybalt. Jeg så, hvordan Romeo prøvede at få ham til at besinde sig-
- men Tybalt var døv for al snak om forsoning.
- Og hvad skete der så? - Mercutio lå død-
- og Romeo hævnede sig. - Han er Montagues fætter!
Hengivenhed får ham til at lyve! Romeo dræbte Tybalt og skal dø!
Romeo dræbte ham. Han Mercutio. Hvem er den skyldige?
Ikke Romeo! Han var Mercutios ven og dræbte den, der dræbte ham.
Loven havde gjort det samme.
For denne forbrydelse forvises han fra vores by.
Jeg vil ikke høre flere undskyldninger, så spar mig for dem.
Lad Romeo hastigt forlade byen! Hvis han findes, er han død.
Har Romeos hånd udgydt Tybalts blod?
Ja. Det er forfærdeligt, men det gjorde den.
Og nu har fyrsten forvist Tybalts morder.
- Skam over Romeo! - Fanden tage din tunge!
Stak Tybalt ikke Mercutio først?
- Taler du vel om din fætters morder? - Skal jeg tale ilde om min mand?
Nyheden om ham er værre end Tybalts død!
- Værre end din fætters død? - Du sagde, at Romeo er forvist.
Det ord er en større sorg end fars, mors, Tybalts og min død!
Gå ind på dit værelse. Jeg henter Romeo.
Jeg lover dig din mand i aften.
Giv ham denne ring og bed ham komme og sige farvel.
Det skal jeg nok.
Jeg har myrdet min morgendag.
Ved at dræbe den, hun elskede, har jeg dømt til mit hjerte til døden.
Viser hun mig barmhjertighed, udstår jeg tusinde pinsler mere.
Ulykker følger dig som trofaste hunde.
- Du er gift med genvordigheder. - Og fyrstens dom? Skal jeg dø ung?
Ikke endnu. Han viste dig langt større mildhed.
- Han vil se dig forvist, ikke død. - Ikke landsforvist!
Så hellere døden!
For eksil har mere skræk i blikket.
Du er kun forvist fra Verona.
- Verden er så stor. - Der er ingen verden uden for.
Der er en skærsild, tortur, det rene helvede.
Forvisning er dødens andet navn. Fyrstens mildhed er en gylden økse!
Utaknemlige dreng!
Fyrsten valgte at blæse på loven!
- Du blev benådet, men ser det ikke. - Det er tortur, ikke benådning.
Himlen er her, hvor Julie bor. Hver kat, hund og mus-
- bor her i himlen og ser hende! Men ikke Romeo.
Mere værdi og højere rang-
- har spyfluerne i byen end Romeo.
De må røre ved det hvide under, der er min Julies hånd.
Fluerne må, jeg må kun fly. De er frie, jeg er landsforvist!
- Spar mig for din utaknemmelighed. - Tal ikke om noget, du ikke føler!
Hvis du var ung og forelsket, gift i en time, blodbesudlet-
- og forvist fra Julie, så kunne du tale med!
Hvor er min Julies mand? Hvor er Romeo?
Han står her, fuld af sine tårer.
Ligesom Julie. Hun jamrer og græder...
...græder og jamrer. - Taler du om Julie?
- Anser hun mig for en morder? - Hun græder og græder.
Hun ligger på sengen, farer op og råber "Tybalt" og så "Romeo".
Mit navn var dødeligt for hende.
Det vil dræbe hende, ligesom det dræbte Tybalt.
Hvor i denne usle krop bor navnet? Sig det, så jeg kan hugge det væk!
Vil du slå både dig selv ihjel og din elskedes håb?
Din Julie lever! Det er værd at glæde sig over.
Og Tybalt ville dræbe dig, men du dræbte ham. Så glæd dig!
Din dødsstraf er blevet til forvisning!
Også det er glædeligt! Ikke flere sure miner, gå til hende!
Gå til hende og trøst hende!
Men forlad byen, når vagten går, og tag til Mantova.
Og bliv der, til vi har fundet en måde-
- at kundgøre, at I er blevet gift og bede fyrsten om benådning.
- Hvilken lettelse at få disse gode råd! - Gå til min frøken Julie.
Sig, at Romeo er på vej.
- Jeg vil sige, at du kommer. - Sig, at hun må skænde på mig.
Her er en ring, hun bad mig give dig.
Hvor skønt det føles efter det her!
Sørg for at tage af sted ved daggry!
Bliv i Mantova og vent.
Jeg sender bud med nyheder.
En glæde hinsides glæden kalder. Ellers kunne jeg ikke forlade dig.
Farvel!
Hvorfor dette hastværk til kirken?
- Giv hende tid til at sørge. - Nej!
Der er ikke tid til forfængelige tårer.
Paris er rastløs og skifter mening, hvis han ikke får hendes hånd!
Lad os ikke tage chancen. Gud ler ad kærlighedens skrøbelighed.
Ønsker du afkom?
Nu hvor Tybalt er død, er Julie vores eneste blodsbane!
Det ved du, at jeg gør.
Så må vi smede, mens jernet er varmt.
Hvordan har min frøken det i denne sorgens stund?
- Jeg håber at kunne trøste hende. - Hun har låst sig inde med sin sorg.
- I morgen tidlig vil jeg spørge hende. - Kære hustru, i morgen tidlig-
- siger du, at hun på torsdag skal giftes med den ædle greve.
- Hvad siger du til torsdag? - Jeg ville ønske, det var i morgen.
Så siger vi torsdag!
Kom, blide nat, elskovsrige kærlighedsnat.
Giv mig Romeo. Og når han dør, skær ham da ud i små stjerner.
Han vil gøre himlens ansigt så fint, at alle bliver forelskede i natten-
- og glemmer at dyrke solen.
Min mand.
Min hustru.
Skal du gå nu? Det er langt fra daggry.
Det var nattergalen, ikke lærken. Den synger hver nat i sit træ.
Tro mig, skat, det var nattergalen.
Det var ikke nattergalen. Se, min skat-
- hvilke bitre striber, der river skyerne itu i øst.
Nattens lys er brændt ud. Dagen titter frem fra bag bjergene.
Jeg lever, hvis jeg går nu. Hvis jeg bliver, dør jeg.
Det er ikke daggry.
Så lad mig blive fanget.
Jeg har større lyst til at blive end vilje til at gå.
Kom, død. Velkommen!
Julie ønsker det sådan. Jeg bliver og siger, det ikke er dag.
Jo, det er det! Gå nu!
Det er lærken, der synger, skærende falsk og afskyeligt.
- Skynd dig, det lysner! - Mere lys og flere skygger.
Frøken! Din mor er på vej op!
Dagen gryr! Skynd jer!
Jeg går. De må ikke vide, at jeg har taget del i det falske spil.
Farvel, min elskede. Et kys, så går jeg.
Nej, denne vej.
- Jeg beder Benvolio underrette dig. - Hver time, hver dag!
Hvert minut i timen er en dag for dem, der elsker.
- Tror du, at vi ses igen? - Det ved jeg, at vi gør.
Vi vil le ad de genvordigheder, vi oplever nu.
Min sjæl aner noget ondt. Jeg ser dig dybt dernede-
- så bleg på bunden af en grav.
Selv du er bleg i morgengryet, elskede.
Sorgen stjæler vores blod.
Farvel.
Lykke, alle kalder dig ustadig.
I så fald, vær ustadig, lykke-
- og send ham tilbage til mig.
Benvolio, beskyt min elskede.
- Våg over hende, ligesom forsynet. - Det lover jeg dig.
Farvel, fætter.
Hvorfor dette hastværk? Hils og sig, at når jeg gifter mig-
- gifter jeg mig hellere med Romeo end med Paris, som jeg foragter!
Her er din far! Sig det til ham selv!
Min pige er som en fontæne! Endnu flere tårer?
Havstanden vil stige, hvis du græder meget mere.
Har du fortalt om bryllupsplanerne?
Ja, og hun har allerede sagt nej.
Et øjeblik!
Hvad sagde du? Vil hun ikke?
Takker hun os ikke? Er hun ikke stolt?
Er hun ikke stolt over, at vi har fundet en adelsmand til hende?
Jeg er glad for jeres kærlighed, men ikke stolt af det, jeg hader.
Hvad er det for en forkvaklet logik?
"Stolt" og "tak" og "jeg takker ikke"?
Ikke mere skvalder om tak og stolthed!
Vær parat til torsdag at gå i kirke med Paris-
- ellers trækker jeg dig derhen på kærren!
Jeg beder dig på mine knæ! Fald ned og lad mig tale ud.
Du...
Du stiller op på torsdag. Forstået? Eller kom aldrig mere mig for øje!
Nej, stille! Svar ikke! Det klør i fingrene!
- I begår fejl i at straffe hende! - Siger du det?
- Du sætter din fremtid på spil. - Må man ikke sige noget?
- Hold mund, din tåbe! - Du er for voldsom.
Gud, hvor jeg er vred!
Dag, nat, måned, år!
Det eneste, jeg har tænkt på, er, at få mit eneste barn gift!
Og her finder jeg en veluddannet mand-
- af god herkomst med store ejendomme. Og smuk!
Og hvad får jeg? Et flæbende fæ! "Jeg kan ikke elske nogen!"
"Jeg er for ung, tilgiv mig!"
Tænk dig om! Snart er det torsdag. Hvis du vælger at stå brud-
- så er du min datter, alt er glemt. Hvis ikke, er du ikke længere min.
Du vil ikke være velkommen her!
Tig, sult eller dø på gaden. Jeg vil ikke kendes ved dig.
Og ingenting, jeg ejer, bliver dit.
Det sværger jeg for Gud!
Hvordan kan en far sige det til sit barn, der elsker ham højere end livet?
Åh gud!
Hvad skal vi dog gøre?
Jeg har en mand her på jorden!
Skal jeg tage en anden i en løgn og kaste mig i helvede?
Sådan her står det til.
Romeo er-
- bandlyst og kan kun komme i smug med fare for sit liv.
Og sådan vil det altid være.
Jeg synes, at du skal gifte dig med greven.
- Mener du det, du siger? - Med sjæl og hjerte.
Ellers gid Fanden tage os.
Amen.
Julie, jeg forstår din sorg.
Jeg prøver at finde en løsning.
Din far er beslutsom. På torsdag skal du giftes med greven.
Hvorfor tale om det, der ikke må ske?
Hvis du ikke ved nogen udvej, så viser denne kniv vejen ud.
Gud bandt vore hjerter til hinanden, og døden er bedre end svig.
Så velsign dette blad, medmindre du kan råde mig.
Min datter...
Jeg ser et glimt af håb.
Men det er en drastisk udvej.
Du vil hellere dø, end gifte dig med Paris.
Den styrke får du brug for. Og jeg har en løsning.
Hellere end at gifte mig med Paris kaster jeg mig ud fra et tårn.
Læg mig i et benhus med rådne knogler og kranier.
Eller smid mig ned i en ny grav og bed mig gemme mig hos liget.
Alt, der skræmmer mig, gør jeg gerne for at forblive Romeo tro.
Så gå hjem, vær glad-
- og sig, at du vil gifte dig med Paris.
Jeg kan koge en blanding sammen, som befrier dig fra dit fængsel-
- hvis du har modet til at sluge den.
Det er torsdag i morgen.
I aften skal du sove alene.
Send ammen ud af værelset.
Læg dig på sengen, tag flasken-
- og drik urtesaften til sidste dråbe.
Snart vil du føle dig døsig.
Din puls holder op med at slå. Du vil ingen livstegn have.
Ingen varme, intet åndedræt, ingen roser på kinder og læber.
Hvert lem stift og koldt, som død.
Denne tvilling til døden-
- varer i 26 timer, og derefter vågner du som fra en dejlig drøm.
Så når Paris kommer, finder han sin brud død-
- klar til det gamle gravkapel, hvor alle Capulets hviler.
I mellemtiden skriver jeg til Romeo.
Han og jeg vil være der, når han vækker dig med et kys.
Og han vil tage dig med til et sted langt herfra-
- hvor jeres kvaler forvandles til glæde.
Giv mig flasken! Tal ikke om frygt.
I morgen sender jeg en broder til Mantova med brevet til din mand.
Farvel, fader.
Kærlighed, giv mig styrke!
- En lille gruppe venner, sagde du? - Og sådan skal det være.
Vi har ansat ti kokke og tyve tjenere.
Et lille bryllup får folk til at snakke.
Min datter har en helgens dyd. Derom skal ingen tvivl råde.
Kom her, amme!
- Gik min datter til fader Laurence? - Ja, hun gik hen for at skrifte.
Vi må håbe, at han får sat skik på hende.
Her kommer hun!
Og gladere end før!
Hvor har du været, gnavpot?
Min skriftefader bad mig bede om tilgivelse.
Undskyld, far! Fra nu af vil jeg altid adlyde dig.
Vel talt, min datter.
Hvis Romeo er tynget af sorg, vil disse urter hjælpe.
Han skal være stærk nok til rejsen. Men mit brev vil give ham nyt liv.
Velsign mig, så begiver jeg mig af sted.
Må Gud våge over dig.
- Tag nøglen og hent flere krydderier. - De vil have dadler og kvæder.
Vi må skynde os! Fremskaf alt, spar ikke på noget.
I skal gå i seng, ellers overlever I ikke festen.
Jeg har været oppe hele nætter for mindre end det her!
Og jeg ved hvorfor. Det skal ikke gentage sig.
Endnu jaloux efter alle disse år? Det er intet dårligt kompliment!
Min hustru! Amme!
- Er der ingen, der lytter! - Slap af!
Gå ind og væk Julie. Gør hende fin.
Bed hende komme ned for at rose gommens smag.
Frøken! Julie?
Hun sover som en sten!
Mit lam, vågn op!
Du tager nok forskud på søvnen.
I nat har nok greven andre planer.
Hvis ægteskabet gør dig mat, så bare vent i ti år.
Så får du al den nattesøvn, du vil have.
Hvor du sover trygt!
Jeg må vække dig.
Frøken?
Nej!
Er bruden klar til at gå i kirke?
Klar til at gå derhen, og aldrig derfra. Min dreng...
Natten før din bryllupsdag blev din kone stjålet fra dig.
Hvad?
- Siger De, at hun er død? - En blomst var hun...
Nu er døden min arving. Han tog hende til sin brud-
- og han arver alt.
Mit liv, alt hvad jeg har, tilhører døden.
Jeg glædede mig sådan til denne dag-
- og nu sker dette?
Fordømte, usle, afskyelige dag! Den værste dag nogensinde.
Jammerlige dag! Aldrig var en dag så sort som denne.
Jeg er skilt-
- krænket, hånet-
- dræbt af døden, som nu er mit liv.
Han holder det eneste, jeg elsker.
Døden, som har dræbt min datter-
- tømmer mit blik og lader mig ikke sørge.
Mit barn, nej, min sjæl. Du er død.
Mit barn er død-
- og med mit barn ligger al min glæde i gravens skød.
Tag det roligt.
Tænk på hendes stakkels sjæl, befriet fra al uro-
- nu salig i himlen.
Hold op med at græde og strø blomster og tårer over hendes lig.
Bær hende i kirke, hvor hun må sove blandt sine egne.
Byt alt til festen ud med sort begravelsespragt.
Vor strengeleg bliver til ligklokkens klang.
Gør jer klar til at følge dette smukke barn til sin grav.
Vi ved ikke, hvorfor det er himlens vilje...
Men vi må stole på Herren.
Stop, jeg bønfalder Dem! I Guds navn!
- Er De en Guds mand? - Jeg er novice, men tjener Gud.
Har De studeret urtemedicin? Min søn er syg.
Jeg skal være i Mantova før solnedgang.
Mantova er ganske kort herfra. Jeg følger Dem derhen.
Vis mig Deres barn.
- Ellers andet? - Nej tak.
- Fætter. - Benvolio!
Velkommen! Har du nyheder fra Verona?
Ja, jeg kommer med nyheder.
Sig frem! Hvordan har min kone det? Har min far det godt?
Hvordan har min Julie det?
Jeg har spurgt dig to gange...
Så må jeg svare en gang og sige det, du ikke vil høre.
Hendes krop ligger i slægtens gravsted.
- Er Julie død? - Kun hendes dødelige del.
Hendes sjæl er hos englene.
- Ved du det, eller har du hørt det? - Jeg så, da de bar hende ned.
Jeg red herhen, så hurtigt jeg kunne. Tilgiv mig, fætter...
...at jeg kommer med så sørgeligt et bud.
- Jeg må af sted! - Vent hellere.
Du er plaget af sorg. Fald ned og saml dine tanker.
Nej, jeg ved, hvad jeg gør. Har du intet brev fra munken?
Det er ligegyldigt. Af sted nu, hent vand til din hest.
Vi mødes ved byporten.
Gå!
Julie...
I nat sover jeg hos dig.
Men nu et middel! Hvilket?
Jeg husker en apoteker, ikke langt herfra...
Hvis det her er livet-
- hvor jeg hverken finder guld, mad-
- eller hvile...
Hallo dér!
- Apoteker! - Hvem er det?
Kom her.
- Jeg kan se, at du er fattig. - Det er ikke kriminelt.
Ej heller behageligt. Jeg har brug for en gift, så hurtig og effektiv-
- at den, der tager den, falder død om, før han føler noget.
Drejer det sig om mord er svaret nej.
Jeg har ret til at dræbe ofret.
Jeg har den slags gift.
Men her i Mantova bliver den, der sælger den, dømt til døden.
Er du så ulykkelig og alligevel bange for at dø?
Jeg kan se, at du er sulten. Verdens love er imod dig.
Hold op med at være fattig. Og bryd loven for dette.
Min nød, ikke min vilje, siger ja.
Jeg betaler din nød, men ikke din vilje.
- Jeg søger Romeo. - Han er taget af sted.
I største hast, til Verona.
- Hvad var Deres ærinde? - Intet nu.
- En rejse forgæves. - Hvem ved?
Jeg reddede et barn, men fik ikke bragt mit bud.
Guds veje er uransagelige.
Ikke længere end hertil, Benvolio.
Tag dette brev og giv det til min far, når det gryr.
Farvel, Benvolio. Lad os sige godnat.
Nej!
Hvorfor går du ind i dødens lejr?
Dels for at se min hustru-
- men fremfor alt for at give hende den ring tilbage, hun gav mig.
Kom af sted.
Jeg går og betvivler dig ikke.
Så viser du din kærlighed.
Farvel, kære ven.
Den bandlyste Romeo Montague, der myrdede Juliets fætter Tybalt.
Det fik hende til at dø af sorg.
Er du her for at skænde de døde?
Lad dem være og adlyd mig.
Jeg tvinger dig til at slås, for du skal dø.
Det er derfor, jeg er her.
Jeg er grev Paris-
- og jeg forsvarer den kvindes grav, som jeg ville have ægtet.
Frist ikke en mand, der er fortvivlet.
Læg ikke flere synder på mig ved at provokere mig. Gå og lev!
Skal jeg tro på denne omtanke?
Eller er en Montague bange for at slås?
Må Gud velsigne dig, Paris.
Min broder! Laurence!
- Min broder? - Hvem der?
- Benvolio? Hvad bringer dig hid? - Min uro for en mand, du holder af.
Romeo venter ved Julies grav. Han er beruset af sorg.
- Sorg? Hvorfor ikke glæde? - Glæde?
- Når alt det, han lever for, er død? - Fik han ikke mit brev?
Hvilket brev?
Er det dig, Tybalt? I dødens søvn?
Tilgiv mig det, jeg gjorde dig.
Kan jeg gøre dig en større tjeneste end at dræbe den, der tog dit liv?
At forlade denne krop er svært nok.
Min elskede.
Min hustru.
Nu gør jeg dig selskab i evigheden.
Julie, hvorfor er du endnu så smuk?
Døden har suget din ånd op, men ikke taget din skønhed.
Skal jeg tro, at dødens intethed vil have dig til sin elskerinde?
Jeg bliver hos dig nu.
Og aldrig vil jeg forlade dette nattens palads.
Øjne, se for sidste gang.
Arme, omfavn en sidste gang!
Og læber, I livets porte-
- for altid forseglet med et kys.
Kom, du mørke fører.
Kom, du lede følgesvend.
Skål, elskede.
Sandt nok, apoteker, din gift er hurtig.
Julie!
Romeo.
Nej!
Så dør jeg i et kys.
Nej!
Nej...
Så bleg?
Min elskede mand er død.
Ikke Romeo, mit barn.
Ikke ham af alle!
Hvilken ubarmhjertig stund er skyld i dette?
Vi har fejlet.
En højere magt har kuldkastet vores planer.
Kom væk fra død og pest og tvungen dvale!
Skal jeg forlade min mand?
Vagten! Kom nu!
Din slubbert!
Drak du alt og undte mig ikke en dråbe, så jeg kan følge dig?
Kom nu!
Jeg gemmer dig i et nonnekloster! Modsæt dig ikke. Vi må gå!
Gå du bare! Jeg må sige farvel til Romeo.
Bliv, men ikke for længe. Jeg opholder vagten.
Jeg giver ham et sidste kys og følger dig senere.
Kom ikke sent.
Hvem der? Hvem er derinde?
Et sidste kys. Måske er der stadig gift.
Din mund er varm.
Lad mig forklare. Jeg bad drengen komme.
Der kommer nogen. Det skal gå hurtigt.
Du lykkedolk...
Her skal du bo.
Rust der og lad mig dø.
Lad os ikke forstyrre de døde!
- Vis vej. - Hvis du insisterer.
Vi ved nu, hvad der er sket-
- og alle indblandede går fri.
Deres forbudne kærlighed kostede dem livet.
En ting kan vi lære af deres død. Capulet, Montague...
Her er straffen for jeres lange had.
Gud sørgede for at dræbe jeres glæde med deres kærlighed.
Kære Montague...
Giv mig din hånd.
Grå er vores dag, dens øjne forgrædte
Gå nu og fortæl, hvor hadet har ført os hen
Aldrig har en historie bevæget os så
Som den om Julie og hendes Romeo
Tekster: Charlotte Reeve www.sdimedia.com